Med dyb sorg må jeg meddele -
-at vi i dag har mistet den cubanske revolutions øverstkommanderende -
-Fidel Castro Ruz.
I anledning af Fidel Castros død -
-erklærer Cuba ni dages landesorg.
-Kom Compay Segundo her? -Nej, aldrig.
Kom han her aldrig?
Compay Segundo fik at vide, at Buena Vista Social Club lå derovre.
-Gik han derhen? -Ja.
Han kom aldrig til Buena Vista Social Club.
-Og den lå her? -Ja.
Her lå den rigtige Buena Vista Social Club.
Det var en klub udelukkende for sorte.
En klub for sorte arbejdere. Det er et berømt sted.
Selv før i tiden var det berømt.
Ikke kun nu på grund af al den opmærksomhed i de senere år.
Før var det et meget vigtigt sted.
Det her var garderoben. Folk kom herhen -
-for at hænge deres jakker og hatte.
Og så dansede de.
Hele gården her tilhørte Buena Vista Social Club.
Det var en klub for sorte.
Det var her, man optrådte og dansede.
Nu er det et fitnesscenter. Det er meget moderne.
Forestil jer, at der var en scene her.
Det var et enormt danselokale.
Den her væg var der ikke.
Det er det oprindelige gulv.
Det var på det her gulv, folk dansede og nød livet.
Det var som i en film eller en drøm.
"Nu? Skal du være berømt nu?"
"Nu da stemmen er ødelagt, og du knap nok kan gå?"
"Når du skal gå med stok?"
"Nu?"
Hvad ved de her mennesker egentlig om Cuba?
Hvad ved de om vores historie?
Hvad ved de om alt det, vi har været igennem?
FØRKOLONIAL TID: TAÍNOFOLKET VAR KENDT FOR AT FESTE MED MUSIK
1492: SPANIEN OVERTAGER CUBA
DE INDFØDTE BLIVER NÆSTEN UDRYDDET
1500-TALLET: SLAVER ANKOMMMER FRA AFRIKA
1844: "PISKENS ÅR" ANTISLAVERIBEVÆGELSEN SLÅS NED
1886: SLAVERIET AFSKAFFES PÅ CUBA
1880'ERNE: MUSIKSTILEN SÓN OPSTÅR PÅ DET ØSTLIGE CUBA
1895: JOSÉ MARTÍ STARTER UAFHÆNGIGHEDSBEVÆGELSEN
1899: CUBA BLIVER SELVSTÆNDIGT
1900-TALLET: AFRIKANSKE TROMMER FORBYDES
1922: CUBANSK RADIO SPREDER SÓNMUSIKKEN TIL HELE ØEN
1940'ERNE: ARSENIO RODRÍGUEZ GENINDFØRER CONGAER
1950'ERNE: CUBANSK MUSIKS GULDALDER
1125 KM
Er den tændt? Kan I høre mig?
Godt.
Okay. Mange tak, fordi I er her.
Velkommen til pressemødet for de allerførste livekoncerter.
Albummet har solgt en halv million eksemplarer.
Det har vundet en Grammy. Wim Wenders filmer en dokumentar her.
-Hvordan begyndte det hele? -Undskyld, jeg forstår ikke.
-Hvordan har jeres rejse set ud? -Okay.
Jeg og Juan de Marcos havde talt om at lave et bigbandalbum i 50'erstil.
Og vi ville arbejde med østcubanske musikere og afrikanske guitarister.
Jeg spurgte Ry, om han ville være med, og han sagde ja.
Men afrikanerne dukkede aldrig op, og så blev det, som det blev.
Jeg ville lave et projekt baseret på de cubanske rødder og vores forfædre.
Nick og jeg begyndte at snakke -
-og han sagde: "Ja, jeg vil gerne lave det her projekt med dig."
Ry Cooder er en af mine idoler. Det var på faxens tid.
Så jeg faxede til Ry og fortalte om idéen.
Telefonen ringede, og receptionisten sagde: "Der er telefon til dig."
Jeg sagde: "Hvem er det?" "Ry Cooder."
Jeg tænkte: "Meget morsomt." Jeg løftede røret og sagde: "Hallo?"
Og en stemme svarede: "Er det Nick Gold?" Jeg blev helt paf.
Studiet er fantastisk. Så snart man kommer ind, føler man sig hjemme.
Ulemperne er ret pudsige.
Den største ulempe er, at det lige nu regner ind gennem taget.
Der er historie her. Man har indspillet musik her i 50 år.
Måske romantiserer jeg nu, men jeg synes, man kan mærke det.
Jeg arbejdede i en jazzbutik i London -
-og fandt en plade med Arsenio Rodríguez.
Jeg havde aldrig hørt noget lignende. Jeg blev forelsket i cubansk musik.
Hej.
Det her er alle indspilninger fra de sidste 40 år.
Her er indspilninger af alle. Det er fantastisk.
Da Marcos begyndte at tale om sit drømmeprojekt -
-sagde han: "Den her pianist lever og er aktiv i Cuba nu."
"Den her trompetist er aktiv i Cuba nu."
Jeg troede, at de alle var holdt op med at spille, eller at de var døde.
Han sagde, han havde fundet Arsenios oprindelige pianist, Rubén González.
Arsenio boede to døre fra mig.
Jeg hørte ham spille på sin tres hver dag.
Han sagde: "Kom her." Han var blind.
Han følte med hånden over mit ansigt sådan her.
Jeg sagde: "Hvad er der?" Han sagde: "Du er smuk."
Jeg sagde: "Nej, jeg kan bare lide musik."
Han sagde: "Du skal hedde El Bonito." Jeg startede i bandet ugen efter.
Indtil 40'erne var det forbudt at spille congaer på Cuba.
Det mindede magthaverne -
-om lyden af de afrikanske slavers trommer.
Den først, der genindførte congaer i sit band, var Arsenio Rodríguez.
Arsenio er en af de største musikere i Cubas historie.
Han lagde grunden til alt fra salsa og mambo -
-til moderne latinamerikansk dansemusik rundt om i verden.
Når jeg spillede, sagde han: "Gør sådan her i stedet. Det lyder bedre."
Efterhånden blev jeg rigtig god til cubansk musik.
Jeg havde et klaver, men med tiden, fordi det var af træ -
-begyndte skadedyrene at æde sig ind i det.
Til sidst havde de ødelagt hele klaveret.
Døren var ulåst, og han løb bogstavelig talt hen til klaveret.
Nå ja, så godt han kunne. Han var jo en gammel mand.
Jeg ville have fat i den største cubanske trompetist i moderne tid.
Guajiro Mirabal.
Jeg arbejdede på Tropicana i 30 år.
Jeg har viet en stor del af mit liv -
-til descarga, cubansk improvisationsmusik.
Ikke for at prale, men jeg var den bedste på Cuba.
Eliades Ochoa.
Hvordan går det?
Eliades Ochoa er selve symbolet på countrymusik.
Det er her, jeg kommer fra. Jeg blev født lige her i nærheden.
Jeg blev født i bjergene i provinsen Santiago de Cuba.
Der er noget særligt ved Santiago.
Vi er en blanding af spaniere, afrikanere og cubanere.
På hvert gadehjørne spiller nogen guitar eller conga.
Her drikker man sin rom uden is.
Folk fester til den lyse morgen.
Hverken min mor eller far havde job. Vi var seks søskende.
Livet var hårdt. Rigtig hårdt.
Allerede som barn levede jeg af -
-at spille musik på bordeller og barer.
Det her var luderkvarteret.
I de her gader var værelserne fulde af prostituerede.
De hjalp mig meget.
Pío Leyva var en af de største soneros.
Ingen lærte mig at synge.
Jeg synger, fordi... Jeg ved det ikke. Det kommer fra hjertet.
Den store bassist i den gamle generation var Cachaíto López.
Jeg spillede violin. Men min farfar tvang mig til at spille bas -
-fordi det var en familietradition.
Der er 30 bassister i min familie. Sådan cirka.
Barbarito Torres er sin generations bedste lutenist.
Min gudfar var en af Cubas bedste lutenister.
Luciano Monet.
Så da jeg var ti år gammel, fik jeg en lut.
Jeg begyndte at blande flere genrer ind i musikken.
For eksempel funk og rock.
Man begyndte at kalde mig "luttens Jimi Hendrix'".
Jeg har så meget musik i hovedet.
Når jeg improviserer, blandes det hele, og så skaber jeg mit eget.
Da jeg kom i studiet -
-blev jeg bedt om at kopiere stilen på et bånd, de spillede for mig.
Det var en cubansk folkesang, der lød sådan her...
Så kom der en lutsolo.
Jeg sagde: "Hvad søren, det er jo mig!"
Lutenisten på kassettebåndet var mig.
Jeg er 90 år gammel. Og lidt til.
Hvad er hemmeligheden? Alting med måde.
Man skal gøre alting med måde.
Hør her...
Hvis jeg spiser kylling, spiser jeg kun en lille portion -
-så jeg ikke bliver træt af det.
Så har jeg stadig lyst til kylling dagen efter.
Den anden hemmelighed har med kærlighed at gøre.
Der har jeg samme strategi som med kyllingen.
Compay var som en bog. Han vidste alt. Han levede i næsten 100 år.
Jeg er en af de første sónmusikere fra Santiago.
Jeg spiller són, og jeg har ikke tænkt mig at stoppe nu.
Són repræsenterer cubanernes sjæl.
For os cubanere er musik som mad.
Når livet har været hårdt, har vi skabt musikstile -
-som har hjulpet os med at overleve.
Són opstod blandt slaverne i slutningen af 1800-tallet.
Folk fra forskellige dele af Afrika medbragte deres musik -
-og den blev blandet med europæisk musik.
Són udgør faktisk grundlaget for al dansevenlig tropisk musik -
-i hele Amerika.
Jeg er født her i 1907.
Man spillede són helt til den lyse morgen.
Vi har et udtryk: Hasta el chocolate.
Det betyder: "Til den lyse morgen."
Jeg grundlagde duoen Los Compadres.
Forsangeren blev kaldt Compay Primo.
Og eftersom jeg sang andenstemme, blev jeg kaldt Compay Segundo.
Nogen sagde: "Du burde spille i Havana."
"Folk er vilde med dit guitarspil."
Så jeg rejste til Bayamo.
Da jeg ankom, gik jeg direkte til tobaksfabrikken.
Da jeg var 14, havde jeg lært at rulle cigarer.
Jeg arbejdede, indtil jeg havde råd til en billet til Las Tunas.
Til sidst kom jeg til Havana i 1934.
Dengang var der virkelig liv og glade dage i Havana.
Der blev spillet meget musik på caféer og klubber.
Der var klubber for hvide og klubber for sorte.
I 1930'erne var racismen meget udbredt.
Min far var musiker. Han spillede med Arsenio.
Han måtte spille for én peso, indtil den sidste drukkenbolt gik hjem.
Sorte musikere måtte ikke spille på de hvide klubber.
Der var klubber for fattige sorte, for eksempel Buena Vista Social Club.
Den mest populære var Buena Vista.
Danselokalet var lille, men gården var enorm.
Jeg spillede på klubber stort set hver dag.
Det var kun hvide, der måtte spille på kabareterne.
På Hotel Nacional var der sorte, men de måtte ikke være for mørke.
De valgte folk ud og sagde: "Find en, der ikke er så mørk."
Her lå der en klub.
Den var fænomenal.
Jeg spillede i orkesteret her, da jeg var 17 år gammel.
Der er et ordsprog, der lyder: "At huske er at leve på ny."
Når man gik rundt i studiet, kunne man høre Rubén spille.
Lidt længere nede kunne man høre Compay komponere -
-eller spille et af sine små mesterværker.
Og lidt længere væk endnu sad Eliades og spillede.
Ry havde en lille diktafon, som han gik rundt og optog på.
Næste dag kom han og sagde: "Den her?"
"Kan vi finde en sanger med en blødere stemme?"
Barbarito sagde: "Ibrahim Ferrer. Ham, der sang med Los Bocucos."
Jeg sad derhjemme og pudsede sko.
Så kom der en fyr og sagde: "Nogen søger dig, Ibrahim."
Jeg sagde: "Hvem?" Det var Juan de Marcos.
Ibrahim var en af de fattigste.
Han måtte pudse sko for at kunne overleve.
Jeg var såret og vred. Jeg ville ikke synge mere.
Jeg ville ikke leve mere.
Jeg var meget skuffet over musikken.
Det er det, jeg prøver at forklare.
Da jeg gik på pension, var jeg utrolig skuffet over musikken.
Han sagde: "De betaler." Så sagde jeg: "Okay, så gør vi det."
Jeg skiftede tøj, vaskede mig i ansigtet og tog af sted.
Da Ibrahim kom, var hans bukser plettede af skosværte.
Eliades så ham og begyndte at spille "Candela", en sang fra Santiago.
Ibrahim begyndte med det samme at synge. Og så var isen brudt.
Sangen hedder "Ay Candela" og er skrevet af Faustino Oramas.
Jeg plejede at synge den.
Jeg begyndte at synge med...
Jeg gjorde det uden at vide, at de holdt øje med mig.
Jeg tog ikke derhen for at indspille sange. Jeg skulle synge kor.
Rubén var utålmodig og begyndte at improvisere ved klaveret.
Jeg bad ham om at spille "Dos Gardenias".
Han begyndte på "Dos Gardenias". Så snart han åbnede munden...
Det var chokerende. Han sang så smukt.
Min ven Juan de Marcos...
-og min ven Ry her -
-og Nick. De opdagede mig.
Omara indspillede nedenunder og kom op til os.
Da jeg hørte Ibrahims smukke stemme, begyndte jeg at græde.
Jeg genkendte stemmen.
Omara er en af de absolut største sangerinder i vores land.
Juan de Marcos bad mig om at synge en sang.
Han spurgte: "Hvad skal du synge?"
Jeg sagde, at jeg ville synge "Veinte Años".
Min far lærte mig den, da jeg var fire.
Jeg har boet i det her hus.
Jeg har boet her, da jeg var lille.
-Gårdhaven er lavet om, ikke? -Nej, det er den samme.
Nej, det er ikke den samme.
Her var der et lille badeværelse, men de har bygget et nyt.
Vi var meget lykkelige.
Sommetider havde vi ingen mad. Vi måtte drikke sukkervand.
Vi var meget fattige. Men regnet i kærlighed var vi millionærer.
I dette lille rum lærte min far mig "Veinte Años".
Far sagde: "Kom og sæt dig her. Jeg vil lære dig en sang."
Min mor var hvid.
Hun kom fra en velhavende familie.
Min far var sort. Min farmor var stuepige hos min mor.
De legede med hinanden uden at kende til raceproblemer.
Hun blev forelsket i min far. Familien tog afstand fra hende.
OMARAS FARFARS SLAVEPAPIRER
Far sagde: "Du bliver en stor sangerinde."
Jeg anede ikke, hvad han talte om.
I 1952 bestemte jeg og nogle veninder os for -
-at danne en kvindelig kvartet.
Den hed Cuarteto d'Aida.
Jeg drømte om at blive balletdanser.
Hvert år gik jeg til optagelsesprøve.
Selv om jeg var den bedste, blev jeg aldrig optaget.
Jeg forstod ikke, at kun hvide måtte danse ballet -
-for når det gælder sang, må alle jo synge.
Compay Segundo boede i huset derhenne.
Compay Segundo boede i Havana en kort periode.
Dengang boede han på hjørnet der, øverst oppe.
Jeg var hjemme hos ham én gang for at aflægge prøve.
Jeg sang i hans gruppe.
Hun er en god sangerinde. Den allerbedste.
Jeg sang kor for hende på "Veinte Años".
Første optagelse blev helt fantastisk.
Ry Cooder sagde, at Omara Portuondo er Cubas svar på Sarah Vaughan.
Jeg sagde: "Nej. Sarah Vaughan er USA's svar på Omara Portuondo."
Der var den.
Efter indspilningerne vidste vi, at vi havde noget utroligt.
Vi fandt på titlen ret tidligt.
En af sangene hed "Social Club Buena Vista".
Jeg syntes, det sammenfattede det hele.
Det føltes som en klub. Sådan var stemningen.
Så derfor hedder pladen "Buena Vista Social Club" -
-i stedet for "The Eastern Album". Det var nok et klogt træk.
Det her billede forestiller Ibrahim, der kommer på arbejde den anden dag.
Første dag var han helt rådvild. Han havde ikke indspillet i årevis.
Næste dag kom han ind med hvide sko og nystrøget skjorte.
Her er han bogstavelig talt på vej ind i studiet.
Han er som familie.
Nu skal vi skåle.
For denne dag er faktisk...
-Speciel. -For os.
Vi skåler for...
-Vi skåler for... -Hvem?
Benny.
Jeg vil gerne have syet et jakkesæt.
Et rødt jakkesæt.
Det skal være et, damerne falder for.
Så skal vi gøre vores bedste.
Verdensmusik er ikke rock'n'roll. Man har ikke et stort selskab -
-og en masse penge til markedsføring i ryggen.
Man er nødt til at optræde.
Buena Vista Social Club var ikke et band eller en supergruppe.
Det var en gruppe musikere, hvoraf de fleste var gået på pension.
Vi måtte skabe et band for at kunne præsentere musikken.
Men Omara havde sit eget band.
Eliades arbejdede med Cuarteto Patria.
Jeg tog fat i Rubén González og Ibrahim Ferrer -
-og så fløj vi til London for at præsentere musikken for første gang.
Ibrahim holdt sig hele tiden i baggrunden.
Jeg bad ham om at træde frem.
Jeg måtte skubbe ham frem. "Du er min frontmand."
Vi gav et par koncerter i England.
Det var meget vellykket. Der var mange journalister.
Og pludselig forandredes alting.
Vi begyndte at sælge masser af plader.
Ibrahim var god til at improvisere.
Han kunne opfange, hvad der skete i lokalerne -
-og synge om det.
Se den vidunderlig kvinde
danse til musikken, som jeg er kommet med fra Cuba
for at gøre dig så glad.
Det er ikke det samme som freestyle hiphop.
Det svære er, at han skal synge samtidig.
Jeg vil præsentere min ven her, Juan de Marcos.
Han fyrer den for hårdt af.
Det er det magiske med Ibrahim og cubansk són.
De kalder mig fjolset, sangfuglen
Men en med kvalitet.
Men allermest dum
er jeg, og det er faktisk sandt.
Både Marcos, Eliades og Omara var på turné.
På et tidspunkt så vi, at to eller tre af dem -
-ville være på omtrent samme sted nogenlunde samtidig.
Så tænkte vi: "Vi prøver at samle dem til en koncert."
Så kom Wim Wenders med filmholdet og begyndte at filme dokumentaren.
Om to dage spiller I live for første gang. Er I klar?
Det spørgsmål besvarer jeg på lørdag klokken 11.
-Om aftenen? -Ja, efter den første koncert.
-De lyder falsk. -Kald mig ikke gammel.
-Nej, men De lyder lidt falsk. -Jeg har styr på det.
-Ved De, at guitaren ikke stemmer? -Ja.
-Så ved De, at den skal stemmes. -De maskiner lyver.
De lyver, fordi de er stemt af maskiner. Maskinerne lyver.
I kan ikke have ustemte instrumenter, når I spiller for 2000 mennesker.
Jeg har det dårligt med at bore hul i en guitar fra 1960, men...
Vi spiller i G.
Helt ærligt! Lyt til musikken.
Nej, hør på ham.
G! Det her er G.
Det er den samme.
Hvad mere forlanger du? Det er som at tale med tåber.
Vi spiller samme tone. Det er samme tone.
-Jeg er gammel. -Nej, kun gal.
Et mysterium? Nej, det er bare forkert.
Vi må være bindegale. Ikke, Wim?
Du ville ikke indspille en film efter kun to dages prøver.
-Det er uhyggeligt. -Det er bindegalt.
Sådan, ja. Jeg plejer at spille noget andet.
Okay, men du er med.
Én solo, og så er det slut.
Vær opmærksomme, så I ved, hvornår I skal stoppe.
-Jeg har spillet musik i 40 år... -Og jeg i 90.
I må finde en anden gammel mand, til at spille på den guitar!
Find en anden.
Jeg vil ryge!
I slutningen af 80'erne var Compay Segundo gået på pension.
Jeg havde en rolig periode som alle kunstnere har indimellem.
Man arbejder hårdt, og så skal man holde en pause.
Under den der rolige periode kunne jeg skrive masser af sange.
For at kunne skrive sange, må man være udhvilet. Jeg tog på stranden.
Compay Segundo kom til Santiago de Cuba.
Han præsenterede sig: "Compay Segundo."
Tænk engang! Jeg havde lyttet til Compay, siden jeg var lille.
Han sagde: "I skal spille min musik -
-så jeg kan tjene lidt royalties."
Han stak hånden i skjortelommen og hev et kassettebånd frem.
Han sagde: "Der er en sang, som jeg tror, vi kan få noget ud af."
Jeg spillede båndet. Det var den kendte sang "Chan Chan".
Den handler om Juanica og Chan Chan.
Juanica og Chan Chan sigtede sand i havet.
Så bevægede Juanica sig sådan her...
Så blev Chan Chan genert, fordi hun...
Jeg har selv spillet "Chan Chan" for paven i Vatikanet.
Jeg tror, han kunne lide den.
Noget af det allerfineste var, at Ibrahim var med.
Jeg elskede ham og havde kendt ham længe.
Jeg mødte ham for 50 år siden.
Det er en fornøjelse at præsentere Cuarteto d'Aida.
Jeg sang i kvartet og han sang kor for Pacho Alonso.
Ibrahim og jeg fandt hinanden takket være vores kærlighed til musikken.
Hans stemme var lige så blød som hans personlighed.
Der er en sang, der hedder "Fine menneske".
Den burde tilegnes ham, fordi han var sådan et godt menneske.
Han havde en svær barndom som alle, der vokser op i fattigdom.
Han var en dygtig sanger, men fik aldrig chancen.
Der er så mange begavede mennesker, der aldrig får chancen.
-Værsgo, Ibrahim. -Okay.
Skal jeg fortælle lidt kort -
-om mit liv?
Ifølge min mor var min far sanger. Jeg blev født under en dans.
Jeg voksede op hos min mor.
Hun gik bort, da jeg var 12 år.
Derfor går jeg altid med den her stok.
Den minder mig om min mor. Mit et og alt.
På den måde har hun været hos mig, siden jeg mistede hende som 12-årig.
Da jeg blev alene, måtte jeg forlade skolen og begynde at arbejde.
Jeg arbejdede her.
Jeg bar sække, der vejede næsten 150 kilo. Jeg var tynd som et siv.
Se de ar her. De forsvinder aldrig.
Folk har fortalt mig, at efter min mors død -
-kunne man kun vække mig med sang.
Musikken er mit liv.
Musikstilen són kom ned til Santiago de Cuba fra bjergene.
Det var også her, den cubanske revolution begyndte.
De har rødder samme sted.
Vi skal beskytte Fidel.
Beskyt ham vel. Det er ham, der redder os.
Musik er så vigtig for os, at under revolutionen -
-havde Fidel kvintetten Quinteto Rebelde.
Quinteto Rebelde plejede at optræde i bjergene.
De spillede covers af kendte cubanske sange -
-men med nye tekster, som handlede om den politiske situation.
Han skal beskyttes.
-Winston. -Findes i to størrelser.
-Winston. -Er af højeste kvalitet.
De har det bedste filter og holder smagen længe.
Winston cigaretter.
Der var politisk krise, men musikerne havde flere steder at optræde -
-takket være de kasinoer, som Batista og mafiaen havde bygget.
Celia Cruz!
50'erne var den gyldne æra for cubansk musik.
Men det var en svær tid for folket på grund af Batistas korrupte regering.
Da revolutionen sejrede, gik alle ud og fejrede det i gaderne.
Alle støttede revolutionen.
Man støttede Fidel Castro og alle de mænd, der gav deres liv -
-for at Cuba kunne tilhøre cubanerne.
Vi ville ikke styres af andre. Vi ville ikke være slaver.
Man spurgte Fidel: "Vil raceadskillelsen fortsætte?"
Fidel svarede: "Det ved jeg ikke."
"Men alle skal danse til revolutionen."
Fidel forsøgte at udrydde racismen på Cuba.
Han fjernede klubberne -
-og forsøgte at skabe et mere demokratisk samfund.
Den hed Operation Peter Pan.
Der var en propagandakampagne: "Send jeres børn til Miami."
Det var som en epidemi.
Mange mødre sendte deres børn til USA.
En af de mødre var min søster.
At skilles fra sit barn er svært.
Hun ombestemte sig og prøvede at få hende tilbage -
-men datteren ville ikke. Så hun flyttede til hende i Miami.
Det var forfærdeligt.
Men det må man acceptere. Man kan ikke bestemme over andre.
Det var derfor, jeg blev soloartist i 1967.
Min søster var rædselsslagen for at optræde solo. Vi var begge generte
Men jeg var nødt til at gøre et forsøg.
Det her var en koncert, jeg gav i Vietnam, Kina og Korea.
I alle de år sang Ibrahim kor for Pacho Alonso.
Han ville være forsanger, og jeg sagde: "Det kan du blive."
Men det skete aldrig.
Han var ikke typen, der havde spidse albuer.
Han ventede tålmodigt på sin tur.
Kom her, Ibrahim.
I kender vel alle Ibrahim?
Se det her ansigt.
Må vi få et nærbillede af det her ansigt?
Smil, Ibrahim!
Ibrahim er en fantastisk sanger.
Han er også en dygtig sangskriver.
Kan du ikke synge noget? Se, hun vinker til dig.
Spil din sang "Hay Que Entrarle a Palos a Ese".
Ja, den spiller vi.
Han sagde: "Folk siger, jeg har en grim stemme."
"Hvem har sagt det, Ibrahim?"
Han havde sådan en blød og smuk stemme.
Efter det lod Pacho mig ikke synge.
På et tidspunkt sagde han, at han var træt af mig.
Men jeg ville ikke forlade bandet, for jeg havde jo grundlagt det.
I lang tid var den cubanske musik -
-den mest indflydelsesrige tropiske musik i verden.
Men båndene til resten af verden blev kappet med USA's embargo.
Kulturministeriet lavede en slags evaluering -
-af alle artister.
Man sagde: "Du er A, du er B, og du er C."
Og så fik man løn i overensstemmelse med det.
Systemet er godt for noget.
Det giver arbejdere en vis tryghed, ikke de rige.
Derfor bor der ingen rige her.
Jeg har aldrig forladt klaveret. Jeg spiller altid noget.
Den cubanske musik blev helt glemt.
Så kom jazzen og rocken.
Der kom uendelig meget musik udefra.
Til sidst stod jeg bare af.
Det føltes som en fiasko.
Tak.
Pío Leyva er et nul. Han har ingen prestige.
Du sviner mig til, men du ved, du elsker mig.
Ibrahim vil vist synge, men han får ikke chancen.
Sæt ham i en gyngestol. Han kan ikke holde balancen.
Jeg sætter i høj grad min lid til Sankt Lazarus.
Han kaldes for "tiggeren".
Han viser vejen -
-og hjælper de fattige.
Jeg lægger blomster.
Og masser af parfume.
Hver gang jeg går herfra, får han et par sprøjt.
Også mig.
EN TIME FØR DEN FØRSTE KONCERT NOGENSINDE
Vi gjorde det af kærlighed, ikke for at tjene penge.
Jeg har været fattig hele mit liv og er stolt af det.
Jeg er mest stolt af den tid, da jeg var ludfattig.
Den her musik blev skabt med kærlighed.
Vi elskede det, vi hver især lavede.
De gamle gutter var så lykkelige. Vi var på turné igen.
De følte, der var brug for dem igen.
FØRSTE KONCERT NOGENSINDE
Alle fra pladen var der.
Det var utroligt, for de havde ikke spillet sammen siden studiet.
Inden for fysikken findes der et sjældent fænomen.
Rører man ved den ene af to adskilte partikler, bevæger den anden sig.
Det var det, der skete med mig under den første koncert i Amsterdam.
Jeg følte en stærk berøring med mit land.
Bravo!
Folk elskede dem.
Vores amerikanske distributør sagde: "Vi må gøre det her i Carnegie Hall."
Dengang var det meget svært for cubanere at få lov at spille i USA.
TO MÅNEDER SENERE
Tak! Tak, min familie!
Tak!
Jeg har været Ibrahim Ferrer hele mit liv.
Jeg har sunget i over 60 år.
I alle de år -
-har jeg været den samme person med den samme stemme.
Eller nej, ikke den samme stemme. Stemmen er dårligere nu.
Nu?
Nu da stemmen er ødelagt, og jeg dårligt kan gå?
Nu?
Tænk, at de overhovedet kan lide den sang.
Det er ufatteligt. De kan endda teksten.
Sangen handler om lidelse.
Har du nogen anelse om, hvor meget mine forældre led?
Jeg har aldrig været så succesfuld.
Jeg ved ikke, om jeg er ved at blive skør -
-eller om jeg drømmer.
Jeg er 93 år gammel.
Vel er det lidt sent, men det gode i livet -
-kommer til alle før eller siden.
Og det sker kun én gang i livet.
Så det gælder om at være klar, når det sker.
Min tante tog et cubansk flag med til en koncert i USA.
Det var første gang, kunstnere fra Cuba optrådte i USA.
Vi er et lille land. Vi har ingen ressourcer.
Men vi har skabt musik.
Det var en drøm, der gik i opfyldelse.
Det er en stor fornøjelse at få lov at overrække denne...
Ry Cooder tog imod Grammyen for bedste latinalbum.
Guitaristen Ry Cooder har spillet med Rolling Stones og Randy Newman.
Men de musikere, han taler mest om for tiden -
-er dem, der lige har vundet en Grammy.
Da Wim Wenders indspillede dokumentaren -
-sagde Ibrahim: "Omara. Du har indspillet sange med alle."
"Jeg vil gerne indspille en sang sammen med dig."
Ry og jeg har kendt hinanden i over 20 år.
Da han kom hjem efter optagelserne -
-strålede han af en glæde, som smittede. Jeg forstod -
-at det må have været specielt. Så hørte jeg musikken -
-og så vidste jeg det med sikkerhed.
Han fortalte om de gamle gutter -
-som var 80 og 90 år gamle -
-men som var mere livfulde end nogen andre. Jeg ville se det selv.
Vi må spørge de gamle i kvarteret.
"Hvor lå Buena Vista Social Club?"
Han må vide det. Vi leder efter Buena Vista Social Club.
Buena Vista? Den findes ikke længere.
Den må have ligget derovre.
Gå op ad den her gade, så ligger den der.
"BUENA VISTA SOCIAL CLUB" NOMINERES TIL EN OSCAR
-De nominerede er... -Filmen gav det sidste skub.
Den blev en succes. Et sandt fænomen.
VI VIL MØDES MED DIG, IBRAHIM
-Hvad laver du? -Spiser en vindrue.
Hils Santiago fra os.
-Bed ham om nogle madkuponer. -Skaf nogle madkuponer til mig.
Han ville kysse mig på scenen.
TILLYKKE MED DE 47, IBRAHIM
-Hvert lys tæller for fem år. -Skål!
Jeg ved ikke, hvad kænguruer spiser.
Jeg må stadig knibe mig selv i armen...
... for at være sikker på, at jeg ikke drømmer.
Jeg troede aldrig, jeg ville få så meget succes.
Det var fantastisk!
Dagen før havde Elton John optrådt i Hyde Park for 8000 mennesker.
Vi trak 14.000.
Til sidst var Ibrahim helt oppe at køre. Han blev en superstjerne.
Utroligt. Utroligt!
Folk vil huske Ibrahim i de næste 100 år.
Ibrahim fik en ny chance. Han blev udvalgt af Gud, hvem det end er.
Jeg forstår ikke hvorfor -
-jeg er blevet nægtet visum.
Jeg føler mig i hvert fald ikke...
Jeg føler mig ikke som en terrorist.
Alle os, der er her, ved det og ved også -
-at de her priser er meget prestigefyldte.
De er et bevis på...
... at resten af verden også anerkender jeres betydning.
Jeg elsker dig, Ibrahim. Tak.
-Tre Grammyer? -Ja, tre.
-Tak. -Selv tak.
For alt.
Compay spillede i et band, der manglede en lutenist.
Jeg havde spillet lut, siden jeg var lille og var kendt for det.
Han sagde: "Vi tager til Matanzas og spørger, om Barbarito vil være med."
Så han kom til Matanzas den 8....
Nej, lad mig se... Den 9. september 1977.
Jeg kan huske datoen særdeles godt, for dagen før -
-havde jeg begravet min far, der døde den 7.
De ville hverve mig til deres band, men jeg ville ikke.
For jeg havde jo lige begravet min far.
Men min mor tog en taske -
-pakkede mit tøj ned og sagde: "Han skal med."
"Hans far ønskede, at han skulle blive musiker."
Det var sådan, jeg mødte Compay.
Se havet.
Er det ikke smukt?
Min mormor sendte mig ud på ærinder -
-men af og til gik jeg herned og lagde mig på stranden i stedet.
Da jeg kom hjem igen -
-tog hun fat i mit ben og slikkede på det -
-for at smage, om det smagte af saltvand.
Min mormor er begravet her.
Hun gik bort, da jeg var syv år gammel.
Jeg spurgte: "Hvorfor har de hende i den kasse?"
De sagde: "Hun er på vej til en fest."
"Så hun ikke behøver gå, bærer de hende i en kasse."
"Der er låg på, så hun ikke bliver solskoldet."
Så sagde jeg: "Det er fint."
Til min mormor, Ma Regina.
COMPAYS SIDSTE KONCERT TO UGER FØR HANS DØD
Jeg har opfyldt en mands pligter ifølge José Martí:
Plante et træ, få et barn og skrive en bog.
Alt det har jeg gjort.
Som mand -
-føler jeg mig tilfreds med det, jeg har lavet i mit liv.
Jeg er en ærlig mand
fra der, hvor palmerne gror.
Inden jeg dør, er mit ønske
at synge sjælens toner ud.
Livets blomster. Hvor er de smukke.
Før eller senere får man lov at dufte til dem.
Blomster dør uden kærlighed.
Og uden kys flyver kærligheden sin vej.
Fantastisk! Sådan taler en sand digter.
Sådan er livet.
Musikken afspejler den virkelige verden, ikke den, vi ønsker at se.
Det er forfærdeligt, at han har det problem.
Kan det mon kureres?
Hovedet svigter ham indimellem.
Klaviaturets mester...
... Rubén González.
Hvordan kan det være, at du husker musikken så godt -
-og ikke glemmer den?
Jeg tror, det er åndernes fortjeneste.
Det er de ting, ånderne kan lide.
Jeg har mange musikeres ånder omkring mig.
Mange af mine venner er døde.
Når man husker noget -
-er det, fordi ånden er nærværende.
-Holder De mon op med at spille? -Nej, aldrig.
Jeg spiller min sidste tone i graven.
RUBÉN, OMARA OG IBRAHIM MODTAGER FÉLIX VARELA-ORDENEN
Rubén...
Rubén González!
Den her er til minde om min mor.
Ibrahim Ferrer!
Min Lazarus har gemt det her til mig til år 2000.
Nu da stemmen er ødelagt, og jeg dårligt kan gå.
Det er meningen, man skal være kendt, når man er 15 eller 20 år gammel.
Men den, der venter på noget godt, venter aldrig forgæves.
Før det her ønskede jeg ikke at leve længere.
Det var godt, min ven Juan de Marcos kom -
-og vækkede mig i min gyngestol.
Hans sidste koncert var på jazzfestivalen i Marciac.
Vi ville have aflyst den, men han nægtede.
Ibrahim Ferrer!
Han var meget svag.
Han var nødt til at få ilt mellem sangene.
Fire dage senere gik han bort.
Han gav alt under den koncert.
Han døde som den mest elskede og mest berømte cubanske sanger -
-i det 20. århundrede.
Jeg ved ikke, om jeg burde sige det her, men...
Denne aften, og alle andre aftener -
-men især på denne dag, den 3. august -
-stod han på denne scene -
-vores elskede ven, Ibrahim Ferrer.
IBRAHIMS DØDSDAG
Sónmusikken har spredt sig til hele verden.
Træet står atter i flor.
Han var sådan en fantastisk mand.
Sådan en dygtig sanger og artist. Sådan en god ven og cubaner.
Ibrahim Ferrer.
Jeg tror, jeg er født med musik i blodet.
Jeg vil have, folk skal vide, hvor jeg kommer fra.
Det beriger mit liv.
Det giver mig lyst til at spille musik hvert sekund -
-på en hvilken som helst scene, hvor som helst i verden.
Det er den styrke, jeg får, når jeg tænker på, hvor jeg er fra.
Cubas traditionelle són har givet mig alt i mit liv.
Hvis jeg lever et par år til, vil den give mig endnu mere.
Præsident Obama har inviteret gruppen Buena Vista Social Club -
-til at optræde i Det Hvide Hus.
Det er første gang, gruppen tager til Det Hvide Hus.
Samtidig genoptages de diplomatiske forbindelser mellem USA og Cuba.
Vi tænker altid på vores venner, som ikke er med os rent fysisk.
Vi bliver ved med at spille som en gruppe.
Vi bliver ved med at spille den samme musik.
Selv om vi har fået nogle nye, unge medlemmer.
SANKT LAZARUS-CEREMONI HJEMME HOS IBRAHIM
Hele verden kobler Cuba til Buena Vista Social Club.
Det her er nok første gang, jeg spillede klaver.
Jeg har lært det ved at lytte til ham.
Han har altid været min lærer og mentor.
Vi har det sjovt sammen, farfar og sønnesøn.
BANDETS LÆGE
Han har noget med, at hvis han for eksempel fløjter en melodi...
Så falder jeg i søvn.
Men så vågner han op og fortsætter, hvor han slap.
Forsigtig.
Hej! Hvordan går det, Ry?
Det amerikanske folk valgte Obama til præsident.
Han er en gentleman. Meget eftertænksom og rolig.
Han er blandet, ligesom mig.
Han er en blanding mellem sort og hvid. Det er jeg også.
Det her er jo et historisk øjeblik for relationen mellem USA og Cuba.
Hvad synes I om denne udvikling?
Vi vil helst ikke tale om politik.
Det ville være, som hvis Obama fik min lut, og Raúl fik mikrofonen.
Forstår du, hvad jeg mener? Men hvis vi kan bidrage -
-til et bedre forhold, så er det helt fint.
Se alle de afspærringer.
Vi er de første cubanske musikere, der spiller dér i 50 år.
Musikere, der bor på Cuba.
Velkommen til Det Hvide Hus. Tak, fordi I ville komme.
-Læg instrumenterne derovre. -Stil jer op ved stakittet.
Rigtig fint.
Giv en stor hånd til Buena Vista Social Club!
Det er dejligt at have jer her. Da dokumentaren kom...
Jeg fik at vide, at det var i 1998. ... så købte jeg en CD.
For de af jer, der er for unge til at huske det...
... så var det en rund ting, man puttede i...
Jeg kan huske vinylpladerne.
Vi er rigtig glade for, at de er her.
I næsten 20 år har gruppen været et symbol på de stærke bånd -
-mellem amerikanere og cubanere.
Venskabsbånd og kulturelle og musikalske band.
Jeg håber, deres besøg her bliver vellykket -
-og at jeg om nogle få år ser lige så godt ud, som de gør.
Præsidenten kom og gav hånd og sagde: "Det er rart at have jer her."
"Velkommen til Det Hvide Hus." Det var, som om han var cubaner.
Sig "whisky".
Nej, "rom fra Cuba..."
Hvad skal der ske nu?
Vi skal tidligt op i morgen og videre til vores næste optræden.
-Til Mayarí og andre steder... -San Antonio.
-Og Santiago de Cuba. -Mange tak.
Efter lang tid er Buena Vista Social Club tilbage i USA -
-med deres skønne, caribiske rytmer.
DEN FØRSTE KONCERT I MIAMI NOGENSINDE
Den her koncert er vigtig for os. Vi har aldrig spillet i Miami.
Jeg kender stedet. Jeg spillede her med Benny Moré i 1959.
Der er mange nerver på, men blodtrykket er fint.
Det er specielt. Vi har ikke fået chancen for at spille her før nu.
Luna! Vi begynder nu.
Idania! Er du klar?
Vores elskede familie...
Publikum fik os helt op at køre!
Det her er mine slægtninge i Miami. Vi har ikke set ham i 44 år.
Vi legede, da vi var små.
Air Force One lander i Havana.
Den første amerikanske præsident, der besøger Cuba i 90 år.
OBAMA MØDER RAÚL CASTRO
Det her er mine stjerner.
VERDENSTURNÉEN KULMINERER I HAVANA
Det her må man ikke glemme. Det gør musikken ren og velduftende.
Meget er forandret, siden vi indspillede pladen i 1996.
Bedre sent end aldrig.
Vores nationaldigter José Martí sagde:
"Musikken er folkets sjæl." Jeg tilhører folket.
Vores afrikanske rødder overlever -
-i de cubanske rytmer, selv om vi blev bragt hertil som slaver.
Man kan dræbe en mand, men ikke forhindre ham i at synge.
For det er en del af den menneskelige natur.
Jeg vil blive ved med at synge til det sidste. Hvis jeg får lov.
Omara Portuondo!
OMARA TURNERER STADIG I EN ALDER 86
Tekster: Nat Beskos www.sdimedia.com